Title: The Haunting Year: 1999 Duration: 01:52:42 Subtitles Source: Netflix
‫הכתוביות הובאו, נערכו וסונכרנו ע"י UniHebSubs ‫גרסת Unicode
‫אני רק מנסה להסביר לך
‫שאנו לא יכולים ‫להרשות לעצמנו להשאיר אותך כאן.
‫את בפיגור של חודשיים בתשלום שכר הדירה.
‫היא שלי ואת לא תגזלי אותה ממני.
‫תקראי את הצוואה, נל. ‫היא מנוסחת בשפה פשוטה,
‫"מנהל העיזבונות הוא בעל הסמכות
‫לטפל בכל קניין אישי, כפי שהוא מוצא לנכון."
‫הוא אפילו לא קרוב משפחה אמיתי. ‫-טוב, אולי לא.
‫אבל ברור שאימא חשבה
‫שלו יהיה מסוגל להתמודד ‫עם העניינים הלא נעימים האלה יותר ממך.
‫"עניינים לא נעימים"?
‫עם מה התמודדתי ב-11 השנים האחרונות?
‫בישלתי, ניקיתי, ניגבתי את השתן שלה.
‫את קוראת לזה עניין לא נעים?
‫אחותך לא כתבה את הצוואה! ‫-כולנו יודעים מה עשית.
‫אנחנו מנסים לעזור. ‫-אל תעזרו לי!
‫ריצ'רד. לך לשבת על הספה, בסדר?
‫בכל מקרה, ברגע שנקבל אישור לצוואה,
‫נוכל להציע את הדירה למכירה.
‫וכולנו נוכל להרוויח קצת כסף.
‫אנחנו גם יודעים כמה את אוהבת ‫את המכונית של אימא, אז ניתן לך אותה.
‫את גוזלת ממני את הבית שלי ‫ונותנת לי מכונית בת 20 שנה?
‫בהחלט. נפחית את הערך שלה ‫מהרווחים שתקבלי מהדירה.
‫מי אתם?
‫אתם מבינים שאין לי לאן ללכת?
‫דיברנו על זה... לו ואני עסוקים מאוד
‫ואנחנו זקוקים למישהי... ‫שתעזור לנו עם הניקיון והבישולים...
‫ותשגיח על ריצ'י.
‫"אלינור, תעזרי לי. יש לי פיפי."
‫ריצ'י, לא עכשיו!
‫צאו מהבית שלי.
‫איך שאת רוצה. ניתן לבית המשפט לטפל בזה.
‫צאו מהבית שלי.
‫מותק, תעזוב את זה. זהו. סליחה. אתה בסדר?
‫קח, מותק. לך עם אבא.
‫בואי לגור איתנו, נל.
‫אין לך מושג כמה קשה להסתדר בחוץ.
‫לא, ג'יין. לך אין מושג כמה ‫שהיה קשה להסתדר פה.
‫- מקום לכל דבר וכל דבר במקומו -
‫שלום.
‫כן, מדברת אלינור.
‫איפה?
‫- קשה לכם לישון? ‫דרושים משתתפים לניסוי -
‫אני רואה אותה.
‫"משתתפים במחקר, 900 דולר לשבוע."
‫הם מאורגנים בצורה הבאה.
‫הקבוצות כוללות סוגי אישיות שונים מאוד,
‫עם ציונים שונים לפי "מיון סוגי המזג ‫של קירסי", בדיוק כמו שביקשת.
‫וכולם קיבלו ציונים גבוהים מאוד ‫במבחני נדודי השינה.
‫איזה פרופיל יפהפה.
‫הפרעת אישיות תלותית קלאסית.
‫אבל אנחנו מחפשים אנשים שקל להשפיע עליהם.
‫אימא שלה נפטרה לפני חודשיים.
‫היא רוצה מאוד להשתתף במחקר.
‫ומה ההרגשה שלך, מרי? ‫מה אומרת התחושה הפנימית שלך?
‫שמתי את אלה שאני מעדיפה למעלה.
‫מה עוד יש לנו פה?
‫"הערכה עצמית נמוכה. נרקיסיזם גבוה.
‫תחושת ריקנות כרונית. הפרעת זהות."
‫טוב מאוד, מצוין.
‫זה המקום שנלך אליו?
‫זה "בית היל". הוא מושלם, לא?
‫"מיזם בית היל"...
‫הוא הכרחי למחקר שלי, מלקולם.
‫תקשיב. אני מסכים איתך,
‫שהקשר בין ביצוע לפחד הוא נושא גדול וסקסי.
‫אבל בתור ראש המחלקה, אני לא יכול...
‫אני יודע שחוקרים קליניים כמוך לא אוהבים ‫לשאול את השאלות האלו, אבל תחשוב על זה.
‫מהו פחד?
‫סדרה של תגובות אוטומטיות לגירוי נתון,
‫שמאופיינת בקצב לב מוגבר,
‫פעילות נשימתית ושחרור אדרנלין.
‫הבעיה היא שהפחד הפך במידה רבה ‫לתגובה בלתי הולמת
‫ולא מסתגלת.
‫האם ידיים מזיעות עוזרות לך ‫לדבר עם הבוס שלך?
‫האם דופק משתולל משפר ציונים ‫של נער בבחינות הבגרות?
‫אנו מבצעים את תגובות הפחד הקדמוניות האלו
‫ויש להן השפעה הפוכה מזו שיועדה להן.
‫למה זה קורה? ‫-אף אחד לא אומר
‫שאלו לא שאלות פרובוקטיביות.
‫אבל אי אפשר לערוך את המחקר הזה ‫בצורה אתית ואחראית.
‫ונוסף לכול, אתה מביא את נדודי השינה שלך
‫לבית הזה, בתואנות שווא.
‫משום שצריך סיפור כיסוי אמין לניסוי.
‫ההגדרה של מחקר
‫על נדודי שינה מאפשרת לי יכולת השפעה גבוהה,
‫כדי שאוכל לחקור את הדינמיקה של הפחד.
‫אי אפשר לומר לחלודות ‫שהן במבוך, מלקולם. בחייך...
‫מה את רוצה?
‫אתה מר דדלי, השרת?
‫כן, אני מר דדלי, השרת. מה את עושה כאן?
‫אני שייכת לקבוצה של ד"ר מארו.
‫אני אמורה לפגוש את גברת דדלי. היא כאן?
‫מה את חושבת?
‫למה יש כל כך הרבה שרשראות?
‫שאלה טובה.
‫מה הסיפור של גדרות?
‫לפעמים, כשאנשים משני צדי הגדר ‫רואים שרשרת נעולה,
‫הם מרגישים נינוחים קצת יותר. ‫למה את חושבת שזה כך?
‫- בית היל -
‫גברת דדלי?
‫שלום?
‫גברת דדלי?
‫שלום?
‫שלום? גברת דדלי?
‫אלוהים...
‫אני אלינור ואנס. אני שייכת...
‫לקבוצה של ד"ר מארו.
‫הגעת ראשונה.
‫כן, שמעתי קולות ו...
‫או שמכינים ארוחת ערב או שפותחים את הדלת. ‫אי אפשר לעשות את שניהם.
‫את גברת דדלי? ‫-בינתיים כן.
‫אני אראה לך את החדר שלך.
‫מכאן.
‫החדר האדום.
‫אתם תהיו האורחים הראשונים ב"בית היל" ‫מאז פטירתו של מר קריין.
‫באמת?
‫איזה יופי.
‫אני יודעת, ראיתי אותם. הם צוברים הרבה אבק.
‫אף פעם לא ראיתי יופי כזה.
‫את בטח אוהבת לעבוד פה.
‫אני עורכת את ארוחת הערב ‫על השולחן בחדר האוכל, בשש.
‫אתם יכולים להגיש לעצמכם. ‫ארוחת הבוקר מוכנה בשעה תשע.
‫אני לא ממלצרת.
‫אני לא נשארת אחרי ארוחת הערב, ‫אחרי שמתחיל להחשיך.
‫אני עוזבת לפני רדת החשכה.
‫אנחנו גרים בעיר. במרחק של 15 קילומטרים.
‫לא יהיה אף אחד בסביבה אם תצטרכו עזרה.
‫לא נוכל אפילו לשמוע אתכם בלילה.
‫למה שתשמעו אותנו?
‫אף אחד לא ישמע.
‫אף אחד לא גר קרוב יותר מהעיר.
‫אף אחד לא מוכן להתקרב, מעבר לה.
‫בלילה, בחושך.
‫את תישני באגף הצפוני.
‫היי. אל תדאגי, אני לא אורזת כפייתית.
‫אני מבקשת מאנשים שיעזרו לי לסחוב ‫את הדברים. זו דרך זולה
‫ונצלנית להכיר חברים חדשים.
‫קחי, אני תיאו.
‫אלינור, אבל כולם קוראים לי נל.
‫את לא מתה על המקום הזה, ‫"כולם קוראים לי נל"?
‫אני מתה עליו. הוא משלב את הסגנון ‫של צ'רלס פוסטר קיין עם הסדרה "מפלצות".
‫אני מתה על המגפיים שלך. ‫-באמת? נכון שהם נפלאים?
‫"פראדה". ממילאנו, ולא מניו יורק. ‫אבל הם הורגים אותי.
‫זה לא מחיר גבוה בשביל מגפיים כאלה מדליקים.
‫אלוהים.
‫זה הזוי כל כך.
‫זה באמת הזוי.
‫אני עורכת את ארוחת הערב ‫על השולחן בחדר האוכל, בשש.
‫ארוחת הבוקר היא בשעה תשע.
‫אני לא נשארת אחרי ארוחת הערב, ‫אחרי שמתחיל להחשיך.
‫אני עוזבת לפני רדת החשכה.
‫לא יהיה אף אחד בסביבה אם תצטרכו עזרה.
‫לא נוכל אפילו לשמוע אתכם. ‫-אף אחד לא ישמע.
‫אף אחד לא גר קרוב יותר מהעיר.
‫אף אחד לא מוכן להתקרב, מעבר לה.
‫בלילה.
‫בחושך.
‫חדר השינה שלי צמוד לחדר שלך.
‫אני חושבת שאנחנו חולקות בחדר הרחצה.
‫אל תדאגי. אני בטח לא אהיה כאן הרבה.
‫אני לא ישנה הרבה. ‫-לכן אנחנו כאן.
‫במה את עובדת, אלינור? ‫-אני בין עבודות כרגע.
‫האדם האחרון שעבדתי אצלו... ‫זה נגמר. מה איתך?
‫תלוי.
‫אני אמורה להיות אומנית.
‫אבל האהבה מסיחה אותי מהעבודה.
‫את יודעת למה אני מתכוונת? ‫-לא ממש.
‫אל תגידי לי שבוסטון שונה מניו יורק.
‫את מתכוונת שקשה לך עם מחויבות?
‫זה מה שחבר שלי חושב. ‫חברה שלי לא חושבת ככה.
‫הלוואי שיכולנו לגור יחד, ‫אבל הם שונאים זה את זה.
‫התיק.
‫קשה להיות כוכבת המסיבה.
‫את יודעת למה אני מתכוונת? ‫-לא.
‫לוח חלק.
‫אני יכולה לצייר את הדיוקן שלך ישר עלייך.
‫או שלא.
‫אז מה איתך?
‫בעלים? חברים?
‫חברות, אלינור?
‫איפה את גרה?
‫אין לי אף אחד.
‫אבל יש לי דירה קטנה משלי.
‫יש בה גינת פרחים קטנה.
‫אפשר לראות קצת את האוקיינוס. ‫ואם הרוח נכנסת בכיוון הנכון,
‫אפשר לשמוע את המצופים בנמל.
‫נשמע נחמד מאוד.
‫יש לך מזל. אבל את יודעת את זה, נכון?
‫סליחה. סתם שערה קטנה...
‫טוב, תראי לי את חדר הרחצה.
‫הוא ממש יפהפה.
‫הוא ענקי.
‫אלוהים! ‫-זה חדר הרחצה.
‫תראי את האמבטיה הזאת. את מאמינה?
‫תראי.
‫תראי את חדר השינה שלי.
‫הוא יפה, לא? ‫-כן.
‫את מוכרחה לראות את האולם הגדול.
‫יש כל כך הרבה גילופים בכל מקום.
‫תראי את זה.
‫הוא לא מדהים? ‫-לא, הוא מפחיד.
‫זה מוזר.
‫אי אפשר להזמין את זה ‫מהקטלוג של מרתה סטיוארט.
‫אני לא אוהבת את זה.
‫זה לא מבוסס על "שערי הגיהינום" של רודן?
‫זה לא רק הגיהינום.
‫הילדים מנסים להגיע לגן עדן,
‫אבל הנשמות שלהם לכודות בכור המצרף.
‫ואלה השדים...
‫שיכולים להיאחז בנשמה שלך ‫ככל שיעלה על רוחם.
‫למדת אמנות?
‫לא, למדתי את כור המצרף. הייתי שם 11 שנים.
‫זה המקום ‫שבו הנשמה לכודה בין החיים לבין המתים.
‫כן, הייתי שם.
‫זאת טיסה של 18 שעות ‫מלוס אנג'לס לפריז במחלקת נוסעים.
‫את רואה?
‫"כל העומד בפתח דלתות אלה, דינו ייחרץ."
‫אז בואי לא נעמוד פה. בואי.
‫טוב.
‫היא אמיתית? ‫-לא.
‫כדאי להיכנס? ‫-כן.
‫איזה יופי!
‫רוצה לרקוד? ‫-כן.
‫הבית הזה מתחיל למצוא חן בעיניי.
‫זה נפלא!
‫בואי נצא מפה.
‫אנחנו כמו חולדות. חולדות במבוך.
‫אלוהים, אם אהרוס את המגפיים האלה...
‫אלוהים, הם עלו לי הון.
‫בואי נחזור. ‫-זה בטח כאן.
‫סליחה. ‫-זה בסדר.
‫היי. סליחה, לא התכוונתי להבהיל אתכן.
‫שמי לוק סנדרסון. סתם בחור שלא ישן טוב.
‫ההתהפכויות הרגילות. ואתן?
‫נל ואנס. ‫-איזה סוג שינה יש לכן? סיוטים?
‫לא ממש, לא. ‫-התקפי חרדה?
‫טוב. חוסר החלטיות כפייתי.
‫ואת? תני לי לחשוב.
‫אני מנחש שאת...
‫אל תתחיל אפילו.
‫וואו, את דומיננטית כל כך.
‫תודה. אני תיאו.
‫היי, תיאו.
‫אלוהים.
‫הגענו.
‫היי. ‫-אתה לוק.
‫כן. ‫-את תיאו. את אלינור.
‫היי. אני ד"ר מארו. ‫-שלום.
‫ברוכים הבאים. ‫-שלום.
‫שלום, ד"ר מארו. ‫-היי.
‫זה טוד. הוא הגיע הרגע. ‫-שלום, חבר לנדודי שינה.
‫מרי למבטה, עוזרת המחקר שלי. ‫-איך עברה הנסיעה שלך, אלינור?
‫בסדר. ‫-יופי, יופי.
‫ברוכים הבאים ל"בית היל". בואו.
‫יופי, בואו נתחיל לעשות חיים.
‫אתם יודעים מה? ‫אולי אתם שונאים את נדודי השינה שלכם,
‫אבל אני לא בטוחה שאני רוצה לרפא את שלי.
‫הרעיונות הכי טובים שלי צצים ‫כשאני מחכה להירדם.
‫אני לבד, לפעמים. אין הסחות.
‫הראש שלי מפוצץ ברעיונות יצירתיים.
‫ובשלוש בבוקר אני מרגישה כמו גאונה.
‫את רצינית?
‫בשלוש בבוקר אני מרגיש שאני יוצא מדעתי,
‫משום שאני צופה בפרסומות המידע ‫על כוחות על-טבעיים
‫או מקשיב לטוני רובינס ולקו החם ‫שעוסק בכוחות על-טבעיים.
‫יצא לכם לצפות בטלוויזיה מאוחר בלילה? ‫-כן. תודה.
‫אם צורכים את הזבל הזה באופן קבוע
‫מהר מאוד שוקלים לעבור למונטנה
‫כדי להצטרף לתנועת ההישרדות.
‫לכן אלוהים המציא את תרופות ההרגעה.
‫"נמבוטל"?
‫לא, יש לנו פה מקרה קלאסי ‫של אישה שלוקחת "סקונל".
‫האמת היא שיש משהו בתיאו ‫שקצת מזכיר את ג'קי סוזאן.
‫טוב, תפסיקו לדבר על תרופות.
‫למה כולנו זקוקים בחיים?
‫מה הצרכים הבסיסיים שלנו? ‫מזון, מים, מחסה...
‫סקס.
‫ושינה. שינה.
‫אני עובד על מחקר בן חמש שנים, ‫בעזרתה של מרי,
‫כדי ליצור פרופיל של אנשים ‫שסובלים מקשיי שינה.
‫אני מחפש גורם פסיכולוגי משותף.
‫אני מקווה שהמחקר שנבצע כאן
‫יעזור יום אחד לאנשים כמוכם.
‫אני בעד לעזור לאנשים ולהציל את העולם.
‫אבל לכולם יש בעיות שינה בימינו, לא?
‫החיים יותר מדי מטורפים.
‫מה איתך, נל?
‫נראה לי שיש לכם קשיי שינה
‫משום שהחיים שלכם מרגשים ומסובכים,
‫ואתם חושבים עליהם כשאתם הולכים לישון.
‫אף פעם לא קרה לי משהו רציני,
‫אז אין סיבה שיהיו לי קשיי שינה.
‫אבל בפנייה שלך רשמת שיש לך קשיי שינה.
‫כן, אבל זה לא כמו אצלם.
‫זה משום שמישהי תמיד קראה לי,
‫מישהי שכל הזמן חבטה בדברים.
‫טיפלתי באימא שלי מאז שהייתי קטנה.
‫היא הייתה מתעוררת באמצע הלילה.
‫היא דפקה על הקיר עם המקל שלה.
‫זה היה בלתי פוסק...
‫דפיקות בלתי פוסקות כל הלילה.
‫זה מוזר, כי למרות שהיא מתה
‫אני עדיין שומעת אותן ומתעוררת.
‫לכן באנו לכאן, אלינור. כדי לנסות לעזור לך.
‫נל, אני חושב שד"ר מארו מנסה לומר
‫שאת מקרה אבוד, בדיוק כמונו.
‫תודה, מרי.
‫טוב. למה באנו לכאן?
‫כדי להשיב על שאלה בסיסית,
‫מה לא בסדר אתכם?
‫אלה מבחנים קוגניטיביים ‫ותפיסתיים סטנדרטיים.
‫אתן לכם סוגים שונים של מבחנים במהלך השבוע.
‫זאת לא תחרות,
‫אז אל תנסו להגיע למקום ראשון. בסדר?
‫בין המבחנים, תוכלו ליהנות זה מזה... טוד.
‫ומהבית כחברה.
‫לוק, אלינור.
‫אבל אי אפשר לצאת העירה. ‫-לא.
‫וכפי שנאמר לכם, אין טלפונים ואין טלוויזיה.
‫והשרתים נוטים לנעול ‫את השער כשהם עוזבים. אבל...
‫הטלפון הנייד האמין שלי עליי ‫למקרה חירום, טוב?
‫מה הקטע של הטירה בסגנון של "משפחת אדמס"?
‫כי האמת היא
‫שנראה לי שהבית הזה לא יגרום לי ‫לישון טוב במיוחד.
‫אני מסכימה.
‫רציתי לוודא שלא תירדמו בקלות.
‫הצלחת. ‫-ברצינות, הבידוד הכרחי
‫כדי ליצור מערך ניסויי.
‫מי בנה את הבית? מי גר כאן?
‫האמת היא שזה סיפור מצוין לפני השינה.
‫היה היה מלך שבנה ארמון.
‫שמו היה יו קריין.
‫לפני 130 שנים,
‫קונקורד ומנצ'סטר ‫היו מרכזי התעשייה האמריקנית.
‫קריין הרוויח את הונו על גבם ‫של הפועלים במפעלי הטקסטיל שלו.
‫הוא היה יכול להשיג כל מה שהוא רצה.
‫אבל מה שהוא רצה יותר מכול
‫היה בית מלא בקולות הצחוק של ילדים.
‫לכן כל הגילופים האלה פה.
‫הוא התחתן עם האישה ‫הכי יפה בעיר. שמה היה רנה.
‫הוא בנה לה את הבית הזה, או לפחות את חלקו.
‫אלוהים, זה נשמע כמו אגדה או משהו.
‫אבל כאן מסתיימת האגדה.
‫ליו ולרנה לא היו ילדים.
‫כולם מתו במהלך הלידה.
‫כעבור כמה שנים, רנה נפטרה
‫וקריין חי בבידוד מוחלט.
‫אבל הוא המשיך לבנות, והוסיף חדר אחר חדר
‫כאילו שהוא בנה בית למשפחה ‫שלעולם לא תהיה לו.
‫במשך שנים, איש לא ראה את קריין.
‫אבל תושבי העיר אמרו שלפעמים, בלילה,
‫הם שמעו קולות מהבית העתיק.
‫קולות של ילדים.
‫כמה עצוב.
‫אלוהים אדירים!
‫אלוהים, אני צריך משקה.
‫אני חושבת שהסיפור לא נגמר בזה.
‫אני מרגישה את זה. זה מקיף אותנו.
‫זה בתקרה.
‫זה בקירות.
‫זה ברהיטים.
‫זה פה.
‫מרי! ‫-אלוהים.
‫לא.
‫מה קרה? תני לי לראות. ‫-את בסדר?
‫אלוהים!
‫תרחיקי מזה את היד. ‫-אל תיגעי בזה.
‫זה חוסם את זרימת הדם מהעין.
‫ניקח אותך לבית החולים מיד.
‫יהיה בסדר.
‫שלוש מדרגות.
‫ניקח אותך לבית החולים.
‫הכול בסדר.
‫זהירות, לאט. ‫-הנה המפתח לשער כדי לחזור.
‫יש לכם את מספר הנייד שלי. ‫תתקשרו מיד אחרי שתדברו עם רופא.
‫טוב, ד"ר מארו.
‫אני רוצה שתחזרו כמה שיותר מהר.
‫בסדר, מרי? ‫-בסדר.
‫את תהיי בסדר.
‫היא כמעט איבדה את העין שלה.
‫כמעט.
‫לוק, יש משהו בקשר לבית,
‫בקשר ליו קריין, שלא סיפרתי.
‫אני יכול לבקש ממך לא לספר לנשים? ‫-כן.
‫אני לא רוצה לשבש את תוצאות המבחנים. ‫-בטח.
‫חכו רגע.
‫רוצות לשמוע משהו ממש מפחיד? ‫הרגע גיליתי את זה.
‫מתברר שיש פרק אפל יותר באגדה על יו קריין.
‫זוכרות את אשתו היפה, רנה?
‫רנה, יפהפיית העיר, לא סתם מתה. היא התאבדה.
‫באמת? זה מה שהוא אמר לך הרגע? ‫-כן.
‫אסור לכן להגיד כלום, ‫כי נשבעתי שאשמור את זה בסוד.
‫למה היא התאבדה? ‫-אולי בגלל הילדים המתים,
‫אבל לדעתי העניין חמור יותר.
‫אולי היא התאבדה משום שקריין היה מפלצת.
‫מפלצת? הוא בנה את הבית בשביל האישה שאהב,
‫כמו הטאג' מהאל.
‫הטאג' מהאל הוא לא ארמון, אלא קבר.
‫וגם הוא מושקע מדי.
‫למה הוא לא סיפר לנו? ‫-אולי הוא לא סומך על נשים.
‫כן, לדעתי זאת הסיבה.
‫הוא ידע שהרגישות העדינה והשברירית שלכן...
‫בכל זאת, אני גבר. ‫אני יכול להתמודד עם כאלה...
‫איך היא התאבדה?
‫הוא לא אמר.
‫וגבירותיי, תישנו היטב.
‫אלוהים.
‫לאחר האוכל, הגרסה ה"יבשה" של ההיסטוריה ‫של "בית היל" נמסרה בהצלחה.
‫נראה שגברת ואנס רגישה מאוד ‫להיסטוריה מעוררת השפעה.
‫היא גילתה תגובה סנטימנטלית חזקה ‫למרכיב של סיפור האהבה.
‫מר סנדרסון, ‫שדורג בתחתית סולם האמינות הנייד,
‫שמע את חלקו השני של הסיפור.
‫כשהוא יעביר את הסיפור הלאה, הסיפור הבדוי ‫לצורך הניסוי על הבית רדוף הרוחות,
‫הוא אמור להשפיע על הקבוצה.
‫ומרי היקרה כמעט איבדה עין.
‫- שינה עוצמתית -
‫אני אוהבת איך שאת מסרקת את השיער.
‫הנה, זה בשבילך.
‫בשבילי? ‫-כן.
‫זה יפהפה.
‫לא, אני אעשה את זה. ‫-זה בסדר.
‫זה בסדר.
‫זה נראה טוב עלייך.
‫היית מנותקת מהעולם הרבה זמן, נכון?
‫כן.
‫העולם התגעגע אלייך.
‫התהפכות לילית נעימה.
‫"כעת אני שוכב לישון במיטתי
‫ומתפלל שהאל יגן על נשמתי
‫אם אמות לפני שאתעורר
‫אתפלל שנשמתי בידי האל תישמר"
‫אלוהים! הבהלת אותי. ‫-אני מצטער.
‫אתה מוכרח להיזהר. ‫-אתה בסדר?
‫אני מצטער. ‫-אתה לא יכול לצוץ פתאום...
‫אתה בסדר? ‫-כן. לא.
‫מה אתה עושה עם הכפפה? ‫-מה?
‫מה אתה עושה עם הכפפה? כן. ‫-לא יכולתי לישון. יש לי נדודי שינה.
‫מה אתה עושה עם... ‫-טוב, גם אני.
‫אתה מוכרח להיזהר כי... ‫-לא ניסיתי, אני פשוט...
‫אני יודע, אני מצטער. פשוט...
‫קבוצה מעניינת. ‫-כן, היא טובה.
‫תיאו חמודה, בתור מי שסובלת ‫מנדודי שינה היא ממש טיפוס.
‫תשמע, כדאי שתנסה לישון קצת.
‫רעיון טוב. בסדר. ‫-נתראה מחר.
‫טוב. יש מסדרונות מוצלחים בכיוון הזה.
‫איך המסדרון הזה? ‫-לא רע.
‫יופי. ‫-נתראה מחר.
‫לילה טוב.
‫אני באה, אימא.
‫אני באה.
‫נל, נל!
‫מה קרה? ‫-לא יודעת.
‫מאיפה זה בא? ‫-זה בכל מקום.
‫אלוהים, מה קורה פה?
‫את מרגישה את זה, נל?
‫את מרגישה את הקור, נל? את מרגישה אותו?
‫נל?
‫זה נע.
‫זה נגמר.
‫זה נגמר, נכון?
‫נל, תחזרי הנה.
‫תחזרי הנה. ‫-לא, זה בחדר שלי.
‫זה בחדר שלי.
‫אתן בסדר?
‫הכול בסדר? ‫-אלוהים.
‫זה לוק.
‫היי, הכול בסדר?
‫אתם בסדר? ‫-לוק? אלוהים.
‫מה קורה? ‫-שמעת את זה?
‫כן, הרגע שמעתי. ‫-זה היה חלק מהניסוי?
‫חלק מהניסוי? ‫-הקולות.
‫מה שמעת? ‫-רק שמעתי אותך צועקת,
‫"לוק, תעזור לי, בבקשה."
‫לא צעקתי אליך.
‫זה היה בחדר שלי ואז זה עבר לחדר של נל.
‫תנו לי לבדוק.
‫יש פה אורות? ‫-כן.
‫אני לא רואה ולא שומע כלום.
‫די נדפקתי בסידור של חדרי השינה.
‫כל החדרים גדולים פי 4 משלי.
‫זה מה ששמעתן?
‫בדיוק עשיתי אמבטיה. יכול להיות.
‫אבל מה ההסבר שלך להבל הפה ולקור?
‫רוח פרצים, או שמישהו השאיר ‫חלון פתוח איפשהו.
‫מי הרגישה את הקור ראשונה?
‫אני חושבת שאני. ‫-מה זה משנה?
‫אלינור, אם את הרגשת את זה, שאלת את תיאו?
‫ותיאו, אם הרגשת...
‫אני לא צריכה שיגידו לי שקר לי.
‫אז בואי נגיד שהצנרת הישנה אשמה ‫בכל העניין. יש הסבר אחר?
‫אם אתם לא צריכים אותי יותר, זהו זה.
‫עשיתי את שלי, לילה טוב. ‫-לילה טוב, לוק.
‫גם אני הולכת. ‫-כן.
‫אתן תהיו בסדר? ‫-כן.
‫באמת לא שמעת כלום?
‫לא.
‫אלינור.
‫תמצאי אותנו, אלינור.
‫אלינור.
‫תמצאי אותנו.
‫טוב.
‫הגילופים האלה ממש מפחידים.
‫הכרובים הגוצים, ‫והמלאכים עם החיות הפרוותיות.
‫לדעתי זה ממש מוזר.
‫הם בטח מייצגים את הילדים ‫שיו קריין בנה בשבילם את הבית.
‫אני לא קונה את ההסבר הזה ‫שיו קריין היה אייל הון זקן וחביב
‫עם חולשה לילדים.
‫ברור שהוא ניצל את הפועלים שלו
‫וילדים עבדו 16 שעות ביום במפעל,
‫ולכן הוא בנה את הזבל הזה לצורכי תעמולה.
‫כמו היצורים ב"טלטאביז". ‫גם הם מטריפים אותי.
‫הם גם שרים ולכן הם עוד יותר מפחידים, ‫אם חושבים על זה.
‫כן.
‫איך הולך? ‫-אני לא מצליחה לפתור את זה.
‫איך אצלך? ‫-הלך לי בסדר.
‫אבל זה עוד קטע.
‫המבחנים האלה. למה אנחנו צריכים להיות כאן,
‫בבית העתיק והמוזר הזה?
‫אני אוהבת את הבית הזה. ‫אני חושבת שזה בית יפהפה.
‫כן, כנראה.
‫לא יודע, אני פשוט חושב ‫שד"ר מארו זומם משהו.
‫אני אגיד לך עוד משהו.
‫אני אגיע לשורש העניין. זאת אומרת, ‫מיד אחרי שאבדוק מה שלום תיאו.
‫אני אבדוק מה עושה החברה שלי, תיאו.
‫מה היא עושה או מה היא לובשת? ‫-כן, זה לא מצחיק.
‫ראית מה היא לבשה אתמול?
‫וואו. כן, אני בהחלט מפתח חולשה לתיאו.
‫אני סוגר את הדלת הזאת ‫כדי שתהיה לך קצת פרטיות.
‫אם יש שם מישהו, נמצא אותו.
‫ראית הרגע משהו זז?
‫ראיתי מישהו באח. ראיתי. ‫-פשוט תירגעי. בסדר.
‫אני יודעת שראיתי.
‫היית כאן לבד?
‫לוק בדיוק הלך. ‫-לא ראיתי כלום.
‫לוק, תוכל לעזור לי?
‫זה רק אפר. ‫-עצים חרוכים.
‫זהירות. עזוב את זה. ‫-כן.
‫הלו, סנטה!
‫אלוהים אדירים!
‫אתם בסדר? ‫-כן, אני בסדר.
‫מה זה? ‫-זאת מעשנה.
‫מה? ‫-זאת מעשנה ישנה.
‫היא פותחת את הארובה.
‫אלוהים!
‫זה מה שראית?
‫לא, זה לא מה שראיתי.
‫זה לא מה שראיתי.
‫אתה בסדר?
‫לוק, אתה בסדר? ‫-מה?
‫לא! לא ראית את הדבר הזה? זה כמעט מחץ אותי!
‫כן, ראיתי את זה. אלוהים, אני רק שואלת.
‫זה מה שזה היה. ברור שנבהלת.
‫גם אותי זה הבהיל מאוד. ‫-אני יודעת מה ראיתי.
‫אלינור, זה בית מבלבל מאוד.
‫אמרת בעצמך, הדברים אינם כפי שנראים.
‫תסתכל עליי, אני לא מבולבלת.
‫ראיתי משהו וזה לא היה זה. ‫היה שם משהו בפנים.
‫היי, אתם מוכרחים לראות את זה.
‫"ברוכה הבאה הביתה, אלינור."
‫אלוהים. ‫-מה זה אומר?
‫הפנים שלו.
‫זה השם שלי. מי עשה את זה?
‫מי כתב את זה?
‫זו אחת מהבדיחות החולניות שלך, לוק?
‫מה? תעריכי אותי קצת יותר.
‫אני חושב שחוש ההומור שלי מוצלח יותר מזה.
‫את באמת חושבת שכתבתי את זה?
‫יכול להיות, אתה מצאת את זה.
‫איך? עם הסולם בגובה ‫שבעה מטרים שיש לי בכיס האחורי?
‫אולי את כתבת את זה, את האומנית.
‫אולי זו היצירה המדהימה שלך. ‫-זה ממש מגוחך.
‫אני רוצה לדעת ברגע זה. מי כתב את זה?
‫את כתבת את זה, תיאו?
‫לא, ברור שלא! אולי את עשית את זה.
‫איך את מעזה להאשים אותי שכתבתי את זה?
‫אולי את אוהבת להיות במרכז העניינים.
‫על מה את מדברת? ‫-בואו נפסיק ברגע זה.
‫מי עשה את זה?
‫מי שכתב את זה... זה אכזרי.
‫אתם לא מכירים אותי.
‫אני לא עשיתי את זה.
‫אלינור.
‫את בסדר?
‫אתה חושב שעשיתי את זה, אבל זה לא נכון. ‫-אנשים תמיד...
‫אני לא ממציאה את זה.
‫אתם חושבים שאני משוגעת ‫או דורשת תשומת לב. אבל זה לא נכון.
‫אם זה עוזר במשהו, ‫אני חושב שאת אישה רגישה מאוד
‫ושאנשים ניצלו אותך בעבר.
‫"ברוכה הבאה הביתה."
‫את לא תראי את זה שוב. מר דדלי מטפל בזה.
‫בואי, אני רוצה להראות לך משהו.
‫זה יפהפה. ‫-חשבתי שזה ימצא חן בעינייך.
‫מעניין מה קרה לו.
‫כן.
‫סיגליות.
‫מישהו כנראה מת פה.
‫טוב.
‫אתה יודע, כל חיי חיכיתי להרפתקה.
‫וחשבתי שזה לעולם לא יקרה לי.
‫הרפתקאות קורות לחיילים ‫או לנשים שלוחמי השוורים מתאהבים בהן.
‫והנה, זה קורה לי.
‫ציורים זועקים אליי.
‫קולות מוזרים בלילה. ‫וכל זה בתמורה ל-20 ליטר דלק.
‫את באמת חושבת שמישהו משחק איתך, אלינור?
‫זה לא משנה.
‫אני יכולה לקבל את זה ‫בתור קרבן או בתור מתנדבת.
‫אני אהיה מתנדבת.
‫אלינור.
‫אלינור, עקבי אחרינו.
‫אנחנו כאן.
‫מכאן, אלינור.
‫תמצאי אותנו.
‫אלינור, תמצאי אותנו.
‫אלינור.
‫ספר החשבונות. בספר החשבונות.
‫מה?
‫זה חדר העבודה של קריין.
‫- קונקורד -
‫קונקורד.
‫מפעלי הטקסטיל שלו.
‫"גבר, אישה, ילד."
‫"ילד"?
‫"גיל 12."
‫"גיל 11."
‫"גיל 12."
‫יש כל כך הרבה.
‫"גיל 10."
‫"גיל 12."
‫הם מתו צעירים כל כך.
‫"גיל 11."
‫מה קרה לכם?
‫תיאו. ‫-בסדר, בסדר.
‫תיאו! ‫-נל, מה?
‫הם היו מאות.
‫הכול מתועד אצלו.
‫זאת הייתה השינה הכי טובה ‫שהייתה לי אי פעם. נשבעת לך.
‫השמות, התאריכים והגילאים. ‫הוא מחק בקו את השמות.
‫שמות של ילדים מתים, תיאו. ‫-אפשר לדבר על זה בבוקר?
‫הם הראו לי.
‫את לא תאמיני איך מצאתי אותם.
‫איך מצאת אותם?
‫הדם הוביל אותי לארון הספרים.
‫הדם?
‫טביעות רגל קטנות מרוחות בדם.
‫נל, את מדאיגה אותי.
‫תיאו, הבית מנסה להגיד לי משהו.
‫את יודעת מה?
‫נל, את פשוט צריכה לישון קצת, טוב?
‫את צריכה לישון. קדימה, תיכנסי למיטה.
‫טוב.
‫אני מקשיבה.
‫דוקטור מארו?
‫אלינור ואנס ממשיכה להתרחק משאר הנבדקים.
‫עדיין לא ברור מה היא ראתה באח
‫ואם היא באמת מאמינה ‫שהיא לא השחיתה את הציור.
‫הריאיון שנערך עם ואנס בחממה,
‫כדי לברר את חומרת ההזיות שלה,
‫לא הניב תוצאות חד משמעיות ‫בשל חוסר היציבות הרגשית של הנבדקת.
‫נראה לי שאני יודע איך עורכים ניסויים.
‫חכי שנייה. חכי, רגע.
‫מה עם כל הקולות, האח והציור?
‫לדעתי זו תחבולה אקדמית... ‫-מה?
‫מעמידים פנים שזה מחקר על נדודי שינה,
‫אבל מה שמעניין אותו זה לבדוק את תגובותינו
‫לתופעות שברור שהוא אחראי להן.
‫לא.
‫זה לא דוקטור מארו.
‫נל, אני...
‫את בסדר?
‫אלוהים, חיפשתי אותך בכל מקום.
‫את בסדר?
‫זה לא דוקטור מארו.
‫אז מי זה אם זה לא דוקטור מארו?
‫אם זה לא חלק מהניסוי לדעתך,
‫למה את נשארת כאן, אפילו עוד שנייה?
‫כי הבית הוא היכן שהלב נמצא.
‫אלוהים!
‫מה קרה? ‫-לא.
‫מה?
‫מה קרה, נל? נל!
‫אם זה לא דוקטור מארו, העניין הזה די מפחיד.
‫לא, אני לא.
‫אני לא ממציאה את זה!
‫אני לא. אני יודעת שלא.
‫יש משהו... יש פה משהו.
‫אני יכולה להוכיח את זה.
‫אני יודעת שזה נכון.
‫קרולין.
‫קרולין הייתה אשתו השנייה.
‫אלינור, האח.
‫אלינור!
‫איפה אתם?
‫איפה אתם? אני כאן. אני שומעת אתכם.
‫איפה? אתם פה.
‫בסדר, אני אוציא אתכם.
‫אני אוציא אתכם, טוב.
‫אני הולכת להוציא אתכם. אני אוציא אתכם.
‫אני אוציא אתכם. אל תדאגו.
‫מה הריח הזה?
‫אני לא מצליחה, אני מנסה.
‫הוא הרג אותם.
‫מה? ‫-הוא הרג אותם.
‫את הילדים מהמפעלים. בדיוק כמו שאמרת.
‫הוא רצה שהבית יתמלא בקולות הילדים.
‫הוא הביא אותם לכאן מהמפעלים שלו.
‫אבל הוא לא הסכים לשחרר אותם.
‫הוא מעולם לא שחרר אותם.
‫ומצאתי את הגולגולות. ‫כמו שקרולין מצאה אותן.
‫מי זאת קרולין? ‫-את מי הוא הרג, אלינור?
‫תקשיבי, תירגעי. ‫-והייתה לו עוד אישה.
‫אבל הוא לא הצליח להסתיר את הסוד שלו.
‫אי אפשר להסתיר סוד.
‫קרולין גילתה מה הוא עשה.
‫ועכשיו הוא רוצה אותי.
‫מי רוצה אותך ולמה?
‫יש לה הזיות.
‫מה קורה לה? ‫-זו אמנזיה דיסוציאטיבית. קחו אותה לספה.
‫הוא רצה... ‫-תביאו שמיכה.
‫למלא את הבית בילדים אבל הוא הפך למפלצת.
‫זה בסדר, מותק.
‫קרולין הראתה לי בתמונה ‫איפה היא החביאה אותם.
‫וכולם נעולים שם בפנים.
‫הוא לא מוכן לשחרר אותם. ‫-אלינור, תקשיבי לי.
‫תקשיבי, זה לא נכון.
‫הוא עדיין כאן.
‫יו קריין נמצא עדיין בבית.
‫לא. ‫-כן.
‫מה אם היא צודקת?
‫מה את אומרת בעצם, תיאו? ‫זה לא עוזר שאת אומרת...
‫תפסיקו! ‫-מה אם היא צודקת?
‫עכשיו תקשיבו לי, כולכם.
‫אני רוצה להסביר מה קורה פה.
‫אתם משתתפים במחקר על פחד קבוצתי והיסטריה.
‫מה? לכן הבאת אותנו לכאן? זה העניין?
‫הבאת אותנו לכאן כדי להפחיד אותנו?
‫כן.
‫ועד שהייתה לה התמוטטות עצבים
‫לא אמרת מילה? ‫-לא!
‫מה הבעיה שלך?
‫נתתי לכם את הרמזים. ‫המצאתם את הסיפור, כמו שהייתם אמורים.
‫אבל זה נגמר. אני מחסל את העסק.
‫טוב, זה...
‫כל העניין הזה לא אמיתי. ‫-זה כן אמיתי.
‫אלינור, זה לא אמיתי! ‫-לא!
‫אתה צריך לראות את העצמות באח!
‫זה לא אמיתי! ‫-לא!
‫ראיתי את אשתו תלויה בחממה!
‫ראיתי את זה! ‫-אני מצטער.
‫אני מצטער שהבאתי אתכם לכאן.
‫דדלי ואשתו יגיעו לכאן בבוקר, ‫וכולנו נוכל ללכת הביתה.
‫למה אתה לא הולך לבדוק?
‫מספיק. ‫-הוא לא יסתכל!
‫אקח אותה למעלה. ‫-אעזור לך.
‫אני חושבת שעשית מספיק.
‫כי זה היה ניסוי מבוקר.
‫ניסוי מבוקר?
‫היא בשוק מוחלט! אסור לך לעשות דבר כזה!
‫זה לא היה אמור להיות ככה.
‫באמת.
‫לא אכפת לך מאיתנו. לא אכפת לך מנדודי שינה.
‫רצית להבהיל אותנו למוות ‫כדי שנתנהג בהתאם למבחן הקטן שלך
‫או לדגם שלך או לכל שטות אחרת... ‫-בבקשה. בסדר.
‫שאתה צריך כדי להבין מה קורה פה!
‫אסור לך לעשות את זה. ‫-עכשיו תקשיבי!
‫אני מנסה לעזור לאנשים. ‫תחום המחקר שלי הוא חקר הפחד.
‫אני מנסה להבין מדוע אנשים ‫מתנהגים כפי שהם מתנהגים.
‫מדוע הם מרגישים כפי שהם מרגישים!
‫אין לך רגשות בכלל.
‫לאן אתה הולך?
‫אני הולך לברר על מה אלינור דיברה.
‫מה אני עושה?
‫לילה טוב.
‫אני כבר חוזרת. אני הולכת להביא לך תה.
‫אלוהים, הוא מחפש אותי.
‫מי החזיק לי את היד?
‫לא.
‫לא!
‫אני לא אתן לך לפגוע בילד!
‫לוק! דיוויד!
‫דוקטור מארו!
‫לוק!
‫אלינור!
‫לא, זו לא אני!
‫לא!
‫מי את?
‫לא!
‫את רוצה אותי?
‫מי אני?
‫למה את רוצה אותי? למה?
‫מי אני? מה את מנסה להגיד לי?
‫ברוכה הבאה הביתה, אלינור.
‫לא.
‫זה לא נכון. לא.
‫אלינור? אלינור?
‫מה?
‫אלינור, אל תפחדי.
‫את יכולה להבין אותי?
‫הדלתות, אלינור. ‫רק הדלתות יכולות לעצור בעדו.
‫אוי לא, הוא מגיע.
‫מה? מה קרה?
‫מה את רוצה ממני?
‫אלינור, תעזרי לנו!
‫מה? מה את מנסה להגיד לי?
‫מה? מה את רוצה ממני?
‫מה את רוצה שאעשה?
‫נל?
‫נל!
‫אני הולכת לעזור לכם. ‫-אלוהים.
‫אני אעזור לכם, כמעט הגעתי.
‫אלינור.
‫אני רוצה לעזור לכם. ‫-אלינור.
‫אל תזוזי.
‫נל.
‫פשוט תישארי שם.
‫חכי, אלינור. ‫-תיזהר, הכבל!
‫תיזהר!
‫זה לא יעמוד במשקל שלך, זה מתפרק!
‫אל תזוזי, נל.
‫אלוהים.
‫לא!
‫לעזאזל.
‫אלינור, תסתכלי עליי.
‫אני רוצה שתעברי את המעקה ותחזרי אל המשטח.
‫קדימה, אני רוצה שתרדי למטה איתי.
‫אני רוצה שתעברי אל המשטח. ‫את מסוגלת לעשות את זה?
‫אני לא יכולה, הילדים זקוקים לי.
‫אני צריכה להצטרף אליהם.
‫בבקשה, תסמכי עליי.
‫תטפסי על המעקה ותעברי למשטח.
‫קדימה. ‫-פשוט תעשי את זה, נל.
‫בבקשה.
‫לא!
‫תחזיק מעמד!
‫הנה.
‫תפוס. ‫-תודה.
‫תודה.
‫תמהרי!
‫קדימה. ‫-לא, הוא לא מוכן לשחרר אותם.
‫אפילו עכשיו הוא לא מוכן לשחרר אותם.
‫קדימה. אנחנו מוכרחים ללכת. ‫-לא, הוא לא...
‫אני לא משאיר אותך כאן. ‫-בסדר. לא.
‫היא נראית לא טוב.
‫אני חושב שאני אקח אותה לרופא, ברגע זה.
‫אני אקח אותה לרופא אמיתי.
‫ניקח אותה לבית החולים בבוקר. השער נעול.
‫צריך לחכות עד שדדלי ואשתו יגיעו.
‫מה? איזו רחמנות.
‫בואו נחכה עד הבוקר,
‫ואולי הלילה תרשום עוד פעם,
‫"ברוכה הבאה הביתה, אלינור." ‫-אני לא כתבתי את זה.
‫לא היית כותב דבר כזה. זה לא אתי, נכון?
‫אתם מוכנים פשוט לשתוק? באמת.
‫מישהו צריך להיות איתה הלילה. ‫אי אפשר להשאיר אותה לבד.
‫בסדר, אני אעשה את המשמרת הראשונה.
‫טוב.
‫הסביבה מוכיחה את עצמה הולמת ביותר
‫ליצירת תגובות משותפות של היסטריה.
‫הקבוצה מגלה...
‫מתגלות פתולוגיות קלאסיות של טראומה ו...
‫הייתי צריך להפסיק את הניסוי כשמרי נפצעה.
‫ובוודאי כשאלינור...
‫אלוהים, אני צריך להוציא אותם מפה.
‫מה קרה?
‫זה לא... זה לא אמיתי.
‫זו נל!
‫נל!
‫לא! ‫-נל! אלוהים! נל!
‫דוקטור מארו! ‫-מה קורה?
‫אי אפשר לפתוח את הדלת!
‫תתרחקו ממני!
‫נל! ‫-אלינור!
‫אלינור! אנחנו כאן! ‫-נל!
‫אלינור! ‫-נל!
‫תדחפו! ‫-קדימה!
‫תדחפו!
‫אלוהים.
‫נל. מהר. קדימה. ‫-מותק.
‫אנחנו צריכים להוציא אותה מפה.
‫אלוהים.
‫קדימה. תמהרו!
‫תנסה לחלץ אותה.
‫זוזו הצדה! ‫-זהו זה.
‫תכה בזה!
‫בואי! ‫-בואי, נל! בואי!
‫מהר! תפסו אותה. ‫-קדימה!
‫קומי!
‫קדימה, תרים אותה! מוכרחים ללכת! ‫-קדימה!
‫זוזו!
‫זוזו! קדימה!
‫אני לא נשאר בבית המטורף הזה ‫עוד שנייה אחת! בואו!
‫תפתחו אותו, קדימה!
‫קדימה! ‫-אני לא מצליח לטפס!
‫תמהר! קדימה!
‫אלוהים.
‫דוקטור מארו. איך ידעת שהבית רצה אותי?
‫למה את מתכוונת?
‫למה התקשרת אליי ואמרת לי ‫לחפש את המודעה שלך?
‫מודעה? אני לא התקשרתי אליך.
‫אמרת לי לחפש בעיתון.
‫אלינור, הפעם הראשונה שדיברתי איתך ‫הייתה בבית הזה.
‫אלוהים. ‫-מה נעשה?
‫צריך לפרוץ את השער.
‫נל, אני צריך את המכונית שלך.
‫זוזו, פנו את הדרך!
‫לוק!
‫לוק, אתה בסדר? ‫-צא!
‫תפתחי את הדלת!
‫אלינור!
‫לוק!
‫אלינור! ‫-קדימה! אתה מוכרח לצאת!
‫תחזרי, בבקשה! ‫-תדחוף את הדלת!
‫תכבה את המנוע! ‫-תדחוף את הדלת! אתה מוכרח לצאת!
‫כבה את המנוע! ‫-לוק, כבה את המנוע!
‫זה לא זז!
‫קדימה, אתה צריך לצאת החוצה!
‫זוזי אחורה.
‫תמהר! קדימה!
‫תפוס את היד שלי! ‫-אתה בסדר?
‫אתה בסדר? נפצעת?
‫קדימה!
‫אתה בסדר? ‫-כן.
‫אלוהים.
‫איפה נל? ‫-מה?
‫אלינור? ‫-קדימה. זה מטורף.
‫אולי היא לא רוצה שימצאו אותה. ‫-נל?
‫אלינור?
‫תקשיבו.
‫היא שם.
‫נל?
‫אלינור?
‫לכו תביאו אותה.
‫נל.
‫היי.
‫בואי, מותק. את מוכרחה לבוא איתנו עכשיו.
‫לא, אני לא יכולה לעשות את זה, תיאו. ‫-ברור שאת יכולה.
‫נלך לדירה שלך. רק את ואני.
‫נשב ונקשיב למצופים בנמל. נוכל לעשות את זה?
‫זה נשמע נפלא כל כך, אלינור.
‫תיאו תנסה להגיד כל דבר. ‫את יודעת שאין לי דירה.
‫אז נלך לדירה שלי בעיר.
‫את תמותי עליה, אני מבטיחה. בואי נל, בבקשה.
‫לא.
‫אני בדיוק במקום שרציתי להיות בו.
‫אני בבית.
‫אני בבית, תיאו.
‫באמת, אין לנו זמן לשכנע אותה בעדינות.
‫תבינו, זה החדר שבו
‫קרולין ילדה את התינוק שלה לפני שהיא ברחה.
‫הילדים רצו שאני אראה אותו, ‫כדי שאדע שזה הבית שלי.
‫אלוהים.
‫כן, קרולין הייתה סבתא של סבתא-רבתא שלי.
‫והילדים הם בני המשפחה שלי.
‫מקומי כאן.
‫אני צריכה להישאר. אני כבר לא מפחדת.
‫אני צריכה להישאר בשביל הילדים. ‫הם זקוקים לי.
‫לא.
‫נל, הילדים מתים.
‫מבחינתו הם לא מתים.
‫הוא עדיין רודף אותם.
‫אבל כשאני כאן, הוא לא יכול להזיק להם.
‫בבקשה, אנחנו צריכים ללכת! פשוט תתפסו אותה!
‫אתם צריכים ללכת עכשיו. אסור לכם להישאר.
‫קדימה. ‫-אני אוביל אתכם החוצה.
‫זה לא מקום בטוח בשבילכם. ‫-בואו! תמהרו!
‫קדימה, מהר!
‫לא!
‫הוא לא ייתן לכם ללכת!
‫מאוחר מדי.
‫הוא לא ייתן לכם ללכת.
‫נראה אותו. אני אוציא אותנו מכאן. בואו.
‫תפתח!
‫קדימה! תפתח!
‫קדימה!
‫זה מטורף!
‫מוכרחה להיות דרך אחרת החוצה.
‫אלוהים, זכוכית נתקעה ביד שלו.
‫רגע, חכה. ‫-תוציאי אותה.
‫פשוט תמשכי אותה. ‫-אלוהים.
‫פשוט תמשכי. ‫-טוב.
‫תחבשי את זה.
‫חתיכת חרא! בן זונה!
‫לך לעזאזל!
‫לוק, תפסיק!
‫מה? ‫-תפסיק!
‫פשוט תשרפו את הבית.
‫קדימה, בואו נשרוף את הבית!
‫הצילו!
‫תרד מזה! ‫-לוק, רד!
‫אלוהים, לוק! צא החוצה, עכשיו! לוק!
‫לא!
‫אי אפשר לצאת החוצה. ‫למה הוא לא נותן לנו לצאת?
‫מה נעשה, אלינור?
‫הוא שיחק איתם מחבואים. ‫לכן הוא בנה את הבית.
‫אתם צריכים להתחבא.
‫להתחבא? מה הוא חושב שזה, משחק?
‫מה הולך לקרות?
‫למה הוא רוצה אותנו?
‫לא! תיזהרו!
‫אלוהים.
‫אתה לא תפגע בהם!
‫תתרחקי!
‫אלינור!
‫לכי, תיאו!
‫קדימה! ‫-בואי אחרינו!
‫תיאו!
‫יו קריין!
‫הדלתות, אלינור. לכי לדלתות.
‫- כל העומד בפתח דלתות אלה, דינו ייחרץ -
‫הדלתות, אלינור.
‫יו קריין!
‫נל, מה קרה?
‫איפה היית? ‫-אלינור, את בסדר?
‫לא!
‫עזוב אותם במנוחה!
‫אני כבר לא מפחדת יותר. אני לא מפחדת ממך.
‫הילדים זקוקים לי. ‫ואני הולכת להוציא אותם לחופשי!
‫אפילו במותך, לא הסכמת לשחרר אותם!
‫אלינור, תתרחקי משם!
‫אני הולכת לעצור אותך עכשיו. ‫-לא, אלינור!
‫אל תעשי את זה, אלינור! ‫הוא הולך להרוג אותך!
‫זה לא קשור אליהם. זה קשור למשפחה. ‫זה תמיד היה קשור למשפחה.
‫זה קשור לקרולין ולילדים מהמפעל.
‫רצית לשמוע את הקולות שלהם. משפחה.
‫אני חלק מהמשפחה, סבא, וחזרתי הביתה.
‫לא נכון.
‫נשארנו רק אתה ואני, יו קריין.
‫כור המצרף חוסל. אתה תישלח לגיהינום.
‫תישארי איתנו, נל!
‫לא!
‫תודה, אלינור.
‫-תודה.
‫תודה.
‫נל.
‫אלוהים.
‫העירוניים האלה.
‫גילית את מה שרצית לדעת, דוקטור?